![]() |
Deborah Spungen: Nancy (And I don't want to live this life, 1983), Gummerus, 363s. |
Nancy oli kiedottu vaaleanpunaiseen huopaan. Ihan ensimmäisenä ajattelin, että siinä on kovin pieni ja hauras ihminen. (Spungen: Nancy, s.25)
Deborah Spungen kirjoittaa äidin sanoin ja äidin rakkaudella tyttärestään Nancysta, joka hankalan lapsuuden ja nuoruuden jälkeen päätyi puukotettuna hotellihuoneen lattialle. Sex Pistolsista tunnetun Sid Viciousin tyttöystävää parjattiin mediassa ja menetyksen kokenutta perhettä vainottiin. Spungenin romaani on samaan aikaan selittely ja puolustuspuhe, jonka tarkoituksena on kertoa millainen Nancy todellisuudessa oli.
Nancy oli pienenä hankala lapsi, joka sai raivokohtauksia ja oli huolestuttavalla tavalla väkivaltainen. Lääkärit eivät tuntuneet löytävän lapsesta vikaa, vaan yliälykästä lasta pidettiin herkkänä. Ilmeisesti skitsofreniaa sairastanut Nancy ajautui huumeidenkäyttäjäksi ja kuoli lopulta poikaystävänsä puukottamana. Ilmeisesti myös omasta tahdostaan.
Nancyn tarinaa mainostetaan "järkyttävänä huumetarinan rockmaailmasta" sekä "rakkaustarinana". Minusta se ei ole kumpaakaan. Nancyn elämä on kieltämättä surullinen ja miksei myös järkyttävä, mutta enemmän se tuo mieleeni Torey Haydenin häiriintyneistä lapsista kertovat kirjat kuin huumemaailman saatikka rakkaustarinan. Nancyn toiminta heijastelee kirjan kaikissa vaiheissa vakavia mielenterveysongelmia, eikä tilannetta tunnu juuri parantavan se, ettei perheen vanhempien huolta oteta tosissaan. Toisaalta tällaista elämänkerrallista romaania lukiessa on hyvä muistaa, että äidin tarina on varmasti kerrottu ainakin osittain tietyn suodattimen lävitse.
Sydämessäni kai edelleen etsin ratkaisua ongelmaan. Nancyä täytyi voida auttaa, jossakin täytyi olla taikapilleri siihen tarkoitukseen. Kaiken tämän tuskan täytyi joskus päättyä. Nancy tuntui olevan aivan holtiton, vaarallinen itselleen ja muille. Meitä pelotti, mitä hän tekisi seuraavaksi, ellei häntä pysäytettäisi. (Spungen: Nancy, s.193)
En pidä Nancya kaunokirjallisesti mitenkään erityisenä teoksena. Siinä on lievä selittelyn ja puolustelun maku, mutta en voi myöskään tuomita äitiä, joka kirjan on kirjoittanut. Minulle ei tosin selvinnyt, mikä kirjan varsinainen funktio on: onko sen tarkoitus puhdistaa Nancyn maine vai kertoa taustatietoja ihmisestä, joka ainakin tietyissä musiikkipiireissä lienee tunnettu. Itse luin kirjan muistaakseni joskus yläasteella, eikä se silloinkaan tehnyt minuun erityistä vaikutusta. Luultavasti en edes tajunnut mistä siinä on kyse. Tietynlaisena valistuksena tämä saattaa toimia sen ikäiselle; ehkä juuri siksi kirja luetettiin meillä pakollisena koulussa.
Suosittelen Deborah Spungenin Nancya tositarinoista kiinnostuneille. Tämä varmasti kelpaa myös Kirjavalaan Mielenterveys -lukuhaasteeseen.